Jobb, ha nem erőltetik,
mert nagyon meglepődhetnek még.
Azt hiszem, ha ők...
Az Adóhatóság embere, Rosenberg, zaklatja Billy Grahamat.
Le kell állítani.
Nem érdekel, mi van mögötte.
Nyilatkozott a televízióban.
Nem én. Már utasítottam Connallyt,
rászállunk Chandlerékre,
egyénenként és kollektíve,
a vizsgálat már a héten kezdődik.
Az összes rohadékot.
Ezzel tényleg befűthetünk Teddynek vagy...
Igen.
vagy az egész Kennedy-klánnak.
Azt akarom, hogy Colson kezelje.
Ellentmondásos napja ez a politikának. Az őrizetbe vett férfiról, aki a
Demokrata Nemzeti Bizottság washingtoni irodájának bepoloskázására készült,
kiderült, Nixon elnök Újraválasztási Bizottságának alkalmazásában áll.
Négy társával együtt tartóztatták le, miután tetten érték
a Demokrata Nemzeti Bizottság washingtoni központjában.
És hogy micsoda még?
Nixon elnök Újraválasztási Bizottságának tanácsadója.
Ma kezdődött a tárgyalás a Szövetségi Bíróságon a négy betörő ügyében,
akiket a Demokrata Párt központjában értek tetten.
Készülj a kamerával!
John Dean, az egykori fehér házi tanácsadó, azt vallotta,
hogy Nixon elnök tudott a Watergate-ügy eltussolás.
A megbeszélés egy pontján,
az elnök azt mondta nekem,
hogy jól jegyezzük meg, kik okoztak nekünk fejfájást a sajtó részéről,
mert a választások után meg fogjuk nehezíteni az életüket.
Dean egy 245 oldalas nyilatkozatot olvasott fel,
mely egy a háborúellenes tiltakozókon és politikai ellenfeleken
könnyen feldühödő elnök képét festette le,
és bűncselekmények sorát körvonalazta,
úgymint újságírók lehallgatása,
Charles Colson terve, hogy gyújtóbombát dobjanak
Brookings Intézetre és kifosszák azt,
vagy Kennedy szenátor és egyéb demokrata politikusok elleni kémkedés.
A hatalommal való visszaélés az önkényuralom lényege.
Mérlegeljék csak,
ennek rémisztő következményeit a szabad társadalomra.
Az elnök ma elfogadta három legbensőbb bizalmasa lemondását.
Lemondott H.R. Haldeman, kabinetfőnök.
John Ehrlichman szintén kilépni kényszerült.
Ehrlichman kulcsfontosságú tanácsadó volt.
Jó reggelt. A legfelsőbb bíróság
döntött az ellentmondásos felvételek ügyében,
Carl Sternnel beszélek, aki ismerteti önökkel a döntést.
Egyhangú a döntés, Doug, nyolc-semmi.
Rehnquist bíró nem vett részt a döntéshozatalban.
utasították az Egyesült Államok elnökét, hogy adja át a felvételeket.
Ez a nyolc bíra egyhangú döntése.
Egy fehérházi forrás azt nyilatkozta ma az NBC-nek,
hogy a Képviselőház szinte bizonyosan
vádemelési eljárást indít az elnök ellen.
Minden kétséget kizáróan ezek
Az Egyesült Államok 37. elnökének utolsó órái hivatalában.
Valóban történelmi nap elé nézünk,
200 éves történelmünk során még nem mondott le elnök.
Most a Fehér Házat látják, és a Fehér Házban,
perceken belül,
lehet, hogy megkezdődik Nixon elnök utolsó nyilvános szereplése
az Egyesült Államok elnökeként.
15 másodperc, Elnökúr.
Rendben, öt, négy, három...
Jó estét. 37. alkalommal
szólok önökhöz ebből az irodából,
ahol oly sok döntés született,
melyek nemzetünk történelmét formálták.
Pontosan emlékszem, hol voltam.
Apám hívott. Csöngött a telefon, apám volt, és azt mondta,
"Kapcsold be a tévét! Richard Nixon éppen lelép."
Nálunk voltunk a barátokkal, és néztük a televíziót.
Fennmaradtunk, és mint mindenki más én is odaszegeződtem
az igazságügyi és a különbizottsági meghallgatások elé, estéről estére.
És végül elérkezett a pillanat.
Ezért holnap tizenkét órai hatállyal lemondok az elnökségről.
De elégedettség helyett, amit elvártam volna,
csak egyre több haragot éreztem,
mert nem volt semminemű beismerés.
Semminemű bocsánatkérés.
Nem gondoltam volna,
hogy egy nap része leszek a csapatnak,
amelyik kicsikarja ezt a bocsánatkérést.
Hogy a hivatalom lejárta előtt távozzam,
ez ellen minden porcikám lázad.
Mindig is kitartó ember voltam.
És, hogy ezt a csapatot a legvalószerűtlenebb
csillogó páncélú lovag vezeti majd,
egy mindennemű politikai meggyőződés nélküli ember,
egy ember, aki, amennyire én tudom, még csak nem is szavazott soha.
De ez az ember egy nagy előnnyel rendelkezett velünk, többiekkel szemben.
Értette a televíziózást.
És most a show házigazdája,
Mr. David Frost!
Köszönöm, köszönöm.
Helló. Jó estét.
Miközben a világ szeme a Fehér Házra szegeződik,
Ausztráliában, betörtek egy brisbane-i húsgyárba,
és elloptak egy tonnányi kolbász.
A queenslandi rendőrség egy férfit keres hosszú, vékony menekülő autóval.
Most pedig, mai első vendégem...
Hát, mi a Nixon-táborban
nem igazán tudtunk sokat David Frostról,
csak annyit, hogy egy brit showman,
aki szoknyapecér hírében állt.
Volt egy show-ja az Államokban is, ami elnyert valami díjakat,
de nem került hálózatba, és a tévétársaság levette a műsorról.
végül Ausztráliában folytatta,
ahol, ha jól tudom, akkor is tartózkodott, mikor az elnök lemondott.
Jövő heti vendégünk Evonne Goolagong lesz.
A viszont látásra akkor. Minden jót.
- Nagyszerű volt, David. - Kösz, Noah.
Gyere, ezt nézd!
Nixon elhagyja a Fehér Házat.
Sötét nap ez Richard Nixon számára, aki korábban is tömegeket vonzott
erre a Fehér Háztól délre található parkterületre.
- Ez élő? - Igen.
De azok diadalok voltak. Ez most nem az.
Mennyi az idő Washingtonban?
Reggel 9:00.
Mért nem várt?
Még csak hajnali 6 óra a nyugati parton.
A publikum fele még alszik.
Oké barátocskáim, szedjük szét a díszletet!
... tanúi lehetnek Richard Nixon élete legszomorúbb napjának,
az utolsó perceinek az Egyesült Államok elnökeként,
egy pillanat, mely egyedülálló az ország történelmében.
Richard Nixon, most elhagyja az elnöki hivatalt,
és önkéntes kaliforniai száműzetésbe vonul.
Derítsd ki kérlek a nézettségi adatokat! Világszerte.
Emlékszem az arcára.
Ahogy kinézett az ablakon.
Alatta, a liberális Amerika ujjongott az ő gondjain.
Hippik, frontlógósok, dilettánsok,
ugyanazok az emberek, akik leköptek mikor visszajöttem Vietnámból.
Megszabadultak Richard Nixontól, a mumustól.
London Weekend Television Studios Két héttel később
Mi olyan fontos, ami nem várhatott, ami csak pont ma volt jó?
Van egy ötletem, John, egy elég merész interjú-ötletem.
Fish and chipset kérek.
És egyidejűleg...
Hát, már túl késő. Már folyamatban van.
Felhívtam az embereit...
És önnek?
Babot, borsót és bárányt kérnék.
Ajánlatot tettem.
Na, az alany mondhatni...
hát, elég nagy hal, aki elég trükkös vizekben úszkál.
Így magától érthetődik, hogy szeretném, ha egy kedves barátom,
és a legjobb producer, akit ismerek, mellettem állna.
Ki az alany?
Richard Nixon.
Richard Nixon?
Ne már, ne nézz így rám!
Hát mit vársz, hogy nézzek?
Tegnap este a Bee Gees-zel készítettél interjút.
Hát nem fantasztikusak?
Ne már, John, csináltunk már korábban is politikai interjút.
Oké, miféle interjúra gondolsz?
Egy mindenre kiterjedő visszatekintés az életéről, az elnökségéről.
És?
- És mi? - Ugyan már, David.
Az egyetlen dolog, ami bárkit is érdekelne
Richard Nixonnal kapcsolatban az egy beismerő vallomás.
Egy teljeskörű, szépítések nélküli beismerés.
Hát, az is meg lesz.
Richard Nixontól?
Ugyan már, John.
Csak gondolj a nézettségre!
Tudod hányan nézték a búcsúbeszédét a Fehér Házban?
Négyszáz-millióan.
Végül is David nem hallgatott semmire.
Nem sokra rá, hogy megérkezett Kaliforniába,
Nixont korházba szállították súlyos visszérgyulladással.
Azt hiszem ez akkortájt volt, mikor Gerald Ford,
az új elnök,
aki már nagyon szerette volna elterelni a figyelmet a Watergate-ügyről,
Nixont teljeskörű elnöki kegyelemben részesítette.
Ezért én, Gerald R. Ford,
az Egyesült Államok elnöke, ezennel teljeskörű,
feltétlen és megkötésektől mentes kegyelemben részesítem
Richard Nixont az Egyesült Államok ellen elkövetett bárminemű bűncselekmény után.
Ez azt jelentette, hogy az ember, aki az amerikai politika történetének
legnagyobb bűntettét elkövette, soha nem fog bíróság elé állni.
Mintha kislisszolt volna a hátsó kijáraton.
Egy közvélemény-kutatás azt mutatja, hogy
az emberek 2:1 arányban elutasítják Richard Nixon elnöki kegyelmét.
egy virginiai távirat szerint, "Roosevelt megmutatta z új irányt,
"Truman a tisztességes irányt, Ford pedig a becstelen irányt."
Nem volt semmiféle alku, és pont.
Nem hiszem, hogy az igazság valaha is napvilágot lát.
Az amerikai népnek joga van az igazsághoz,
de most már nem hiszem, hogy valaha is megtudhatja.
San Clemente, Kalifornia Három hónap múlva
Hogy reagáljunk a főiskolai tüntetésekre?
Hát nem idézhetnénk
az 1970-es "Állj fel, és hallasd a hangodat!" beszédből? Uram?
Tudod mit, lehet, hogy egyszerűen
az egész Lincoln Emlékműves memót kéne használnunk.
Az egészet?
Elnökúr, Swifty Lazar van itt.
Rendben. Nem, nem. Maradjanak!
Nagyon hasznos lesz.
Az irodalmi ügynököm Hollywoodból.
Higiéné megszállott.
Elnökúr, örülök, hogy látom.
Ó, örülök, hogy látom.
Ők segítenek a könyvem megírásában.
Diane Sawyer, Frank Gannon, Irving Lazar.
- Örülök, hogy megismerhetem. - Miss Sawyer.
- Örvendek. - Mr. Gannon.
Rendben, ennyi. ebéd után folytatjuk.
Hogy érzi magát, Uram?
Jobban, köszönöm. Bár még nem játszhatom golfot.
Hál' Isten. Útálom azt a sportot.
Képzelje el, hat héttel azután, hogy megszűntem az Egyesült
Államok elnöke lenni, besuvasztanának engem egy korházi szobába.
Soha ne vonuljon vissza, Mr. Lazar.
Számomra a világ legszomorúbb emberei a nyugdíjasok.
A teljes céltalanság.
Ha valaminek értelme van az életben, azok a célok.
Egy cél. Egy csata. Egy küzdelem.
Még ha meg sem nyerheti a csatát.
Mikor az orvosom alkalmatlanná nyilvánított,
hogy tanúskodjam a Watergate-tárgyaláson,
mindenki azt gondolta, ez számomra megkönnyebbülés.
Hát tévedtek.
Ez volt a legmélyebb pont számomra.
Hát, ha kihívást akar, van valamim az ön számára.
El kell költenie 2 millió dollárt, pontosabban 2,3 milliót.
Ennyit kaptam az emlékirataiért.
Hát, köszönöm.
Ő...
Talán kicsit kevesebb, mint amit akartam,
de legyen nyugodt, sokkal több, mint amit ők akartak.
Az a könyv fontos nekem.
Talán az egyetlen alkalom, hogy elmondjam az igazságot, és emlékeztessem
az embereket, hogy a Nixon-évek nem voltak mind olyan rosszak.
Tudja, ha el akarja mondani az igazat,
legalább beszélnem kéne vele.
Kivel?
David Frosttal. Az az angol showman.
Mért akarnék David Frosttal beszélni?
Hát, a jómúltkor írt nekem, és interjút kért.
Nem.
Hát, nem adtunk neki választ.
Őszintén szólva, nem tartottuk megfelelőnek.
Úgy tudtam, hogy a CBS-nek adjuk az interjút.
Igen. Csak gondoltam Frosttal sokkal
egyszerűbb lenne, mint Mike Wallace-szal.
Az is lenne, de egyben sokkal kevésbé lenne, tudja, hiteles.
Igaz, igaz. De talán többet kaphatnánk érte.
- Igazán? - Nézze!
A CBS soha nem fog 350 fölé menni.
Ha rá tudnám venni Frostot, hogy adjon többet,
és biztosítson jobb feltételeket, szégyen lenne kihagyni.
Jó lenne tudni, hol van éppen.
Vasúti sínekhez kötöztük, de kiszabadult.
Élve eltemettük, de szabadon elsétált.
Ma a szabadulóművész Derek Harrisont vízbe engedjük,
és meglátjuk, hogy ismét csodával határos módon becsapja-e a halált.
Jó estét és üdvözlet a Nagy Szabadulások világában.
David Frost vagyok.
Oké, ennyi.
Köszönöm.
Az alkukötéshez ismerni kell a másik fél töréspontját.
Hogy ezt megállapítsd, késő este
vagy hátvégén hívod fel.
Ha válaszol, tudod, hogy mindenre el van szánva.
És ettől kezdve tudod, hogy te irányítasz.
Halló?
Mr. Frost? Irving Lazar.
Ki?
Swifty Lazar. Én képviselem Nixon elnököt.
Mennyi az idő?
Rosszkor hívom?
Nem! Egyáltalán nem.
Az interjúkérése ügyében telefonálok,
és hogy elmondjam, miután ügyfelem megfontolta azt,
nincs feltétlenül ellenére az ötlet.
- Igazán? Hát ez fantasztikus! - Az Isten szerelmére!
500,000 dollár az ajánlat.
Az jó?
Elnökúr, az félmillió dollár egy interjúért.
Ez példátlan.
Igen? És mi a bökkenő?
Frosttal? Semmi. Egy nagy nyálas csók lesz az egész.
Az ürge olyan hálás lesz az interjúért,
egész éjjel cigánykereket vet majd,
és félmillió dollárt fizet a érte.
Gondolja belemegy 550-be is?
600-at kaptam.
- David, hogy tehetted? - Mit?
600,000 dollár. Az egy vagyon.
200 előleg?
Ne aggódj a pénz miatt!
Atyám! A legtöbb amerikai szerint börtönben lenne a helye.
Te meg gazdaggá teszed.
Ráadásul azzal, hogy túllicitáltad őket, magadra haragítottad a tévétársaságokat.
Csak féltékenyek.
Már amúgy is a fizetett interjúk ellen vannak.
És ha a társaságok ellened vannak,
nehéz lesz hálózatba kerülnöd.
nincs hálózat, nincs előértékesítés.
nincs előértékesítés, nincs reklám.
nincs reklám, nincs bevétel.
És az igazi kérdés, mért csinálod? Nincs rá szükséged.
Jól áll a karriered.
Három kontinens közt kell majd utazgatnod,
kockára teszed a többi műsorod.
Nem akar a Channel 9 egy újabb évadot az ausztrál műsorodból?
- De. - És Londonban is?
Igen, de az London és Ausztrália lenne.
- Ez pedig... - Mi?
Nem érted, John.
Nem dolgoztál a shown New Yorkban,
leírhatatlan.
Az amerikai siker más, mint bármely másik siker.
És az az üresség, mikor vége.
És az émelyítő érzés, hogy talán sose tér vissza.
Tudod van egy étterem New Yorkban, a Sardi's.
Az átlagos halandó nem kap asztalt.
John, nekem az volt a menzám!
Tudod jobban örülnék,
ha inkább az interjúról hallanék
valami elképzelést.
Elnézést, Mr. Frost.
Hallottam, hogy itt lesz.
- Megtenné? - Persze.
De nem. Csak azt hallom, hogy azért csinálod, hogy címlapra kerülj,
és hogy jó asztalt kapj.
És ettől ideges leszek.
És jól adod az idegest, John.
"Helló, jó estét, üdvözlet."
Igazából nem így mondom.
Helló, Mr. Frost.
Pezsgőt?
Nem, köszönöm.
Még egy pohárral, Uram?
Nem szereti a pezsgőt?
Repülőn nem.
Igen, teljesen kiszárítja az embert.
A trükk, hogy legyen mellé egy pohár víz is.
Ahogy Bécsben a kávét szolgálják fel.
Hát, nem jártam még Bécsben.
Ó? Biztosan élvezné.
Olyan, mint Párizs... a franciák nélkül.
Hogy hívják?
Caroline.
David.
Igen tudom. David Frost.
"Helló, jó estét, üdvözlet."
Hallottam mostanában egy rádióinterjút önnel.
A Rolls-Royce-a hátsó ülésén adta.
Bentley.
Telefonon.
Azt mondták, hogy maga az ember,
aki meghatározza a kort, amiben élünk.
- Igazán? - Igen.
Maga és Vidal Sassoon.
De, azt mondták, maga azért kivételes,
mert anélkül ért el rendkívüli ismertséget,
hogy bármilyen észrevehető képességgel rendelkezne.
- Kedves. - Aha.
És hogy sokat repked erre-arra.
Hát, igaz.
Mért?
Szeretek mozgolódni.
Mért?
Érdekesebb, mint egy helyben lenni.
Tudja, nagyon szomorú szeme van.
- Igazán? - Igen.
Mondták már magának?
Nem.
Maga szomorú ember?
Beszéljünk egy kicsit magáról.
Persze, kényelmesebben érzi magát, ha kérdezhet.
Nagyon igaz!
Itt a kapitány beszél.
Talán észrevették, hogy megkezdtük
az ereszkedést a Los Angeles-i reptérre.
Kérem térjenek vissza a helyükre, és csatolják be a biztonsági öveket,
nem sokára leszállunk. Köszönöm.
És maga? Hová tart?
Richard Nixonnal találkozom.
Igazán?
Tudja, azt mondják hatalmas feje van,
de a hangja nagyon szexi.
Hol van most?
Valami sötét földalatti barlangban nyaldossa a sebeit?
Hát nem. Az ízléses kis tengerparti villájában van,
Kaliforniában.
Igazán? Richard Nixon egy tengerparti villában?
Milyen valószerűtlen.
Velünk jöhet, ha akar.
Nixonnal találkozni?
Mért ne?
Biztos benne?
Tudja, azt élvezném.
Személyzet, készüljenek a leszállásra!
Az irodám reggel felhívja,
és küldetek egy kocsit... telefonnal.
Ó.
Meg is tette. A pénz nem számított.
Csupa csillogás és pompa.
Legalábbis kívülről.
Persze azt nem tudtam, hogy közben,
ő felkereste az összes fontosabb tévétársaságot,
hogy bevonja őket az interjúba.
Sajnálom, David, de mi nem fizetünk interjúért
Nézze, imádjuk a szórakoztató műsorait.
A Guinness show?
Imádtuk. Maga egy vicces fickó.
De egy ilyen jellegű interjú?
Arra kér, hogy fizessünk egy brit showmannnek,
hogy meginterjúvoljon egy amerikai elnököt,
mindenféle szerkesztői ellenőrzési jog nélkül?
Nem mondhatja, hogy nem egy újszerű megközelítés.
Tudom, hogy nagyon elfoglalt.
Így nem tartom fel tovább.
Köszönöm, hogy eljött.
Majd még beszélünk.
Rendben, köszönöm, hogy időt szakított rám.
David, sok szerencsét.
Akkoriban senkinek nem nyílt meg.
Nekem sem. Tudja, az azt jelentette volna...
Köszönöm.
...hogy elismeri, kudarcot vallott, és David nem vall kudarcot.
Parancsolj.
Látod, semmit sem kell magadnak csinálnod.
Nahát.
Rendben idetaláltak?
Igen, köszönjük.
Örülök a találkozásnak, Mr. Frost.
Úgyszintén, Uram.
Hadd mutassam be, Caroline Cushing.
Miss Cushing.
Helló. Gyönyörű a háza.
Valóban. Nagyon romantikus.
Köszönöm.
És a producerem, John Birt.
- Örvendek a találkozásnak. - Örvendek.
Ez itt Mr. Lazar, ez pedig Jack Brennan.
Miss Cushing, körbevezethetem,
tudja, hogy kinyújtóztathassa a lábait a hosszú út után?
Jaj igen. Csodálatos lenne, köszönöm.
Jöjjenek! Ez az irodám.
Itt tartottuk Brezsnyevval a csúcsértekezletet.
Igen. Brezsnyev ott ült, Gromiko ott, Dobrinyin pedig ott.
Kilenc órán át tárgyaltunk.
A találkozó utánra, emlékszem szuvenírként
csináltattunk neki egy egyedi Lincolnt.
Sötétkék, cseresznyefa, bőr.
Beültünk a fotózáshoz,
majd egyszer csak, rálép a gázra.
Na, a politika első szabálya,
soha, semmilyen körülmények között sem engedsz egy elnököt vezetni.
Hisz nem szoktunk hozzá, hogy bármit is magunk csináljunk, nemhogy vezetni.
És az elnök, Jesszus, ahogy a pedált nyomta,
gondolom utoljára egy traktort vezethetett
valami ukrán krumpliföldön.
Nekiment a padkáknak.
Áthajtott a fekvőrendőrökön.
Kétszer körbehajtott a birtokon.
Végül a part egy távoli pontján kötöttünk ki,
ott a tenger mellett.
Kikapcsolta a motort,
és két órán át a kedvenc témájáról, az acélkohókról beszélt.
Azt mondta: "Elnökúr, a legtöbb politikus
valami tragédiát él át fiatalkorában."
Én elmondtam neki, hogy két bátyám halt meg tbc-ben.
Neki pedig az apját kellett eltemetnie,
aki az acélművekben elkapott rákba halt bele.
Szomorú ember volt, és nemes ellenfél.
Nem lennék orosz vezető.
Sosem tudhatják, mikor veszik fel, amit mondanak.
Na, akkor ennyi volt azt hiszem.
Márciusban. Alig várom.
Köszönöm Elnökúr. Magam is.
Tudja, furcsa, hogy eddig még nem hívtak ki ilyen párbajra.
Mert gondolom az lesz.
Hát, nem igazán.
Dehogynem, az lesz.
És ez tetszik nekem.
Nincsenek szabályok, mi? Nincsenek szabályok.
Mr. Frost, még lenne az a kis semmiség...
Hát persze.
Bocsánat.
Igen. Ő... 200,000 dollár.
Remélem, nem maga állja a cehhet.
Higgye el Uram, csak szeretném, ha ilyen vastag lenne a tárcám.
Kinek a nevére?
Irving Paul Lazar.
Richard M. Nixon.
Na, akkor.
Jó, mosolyt!
Tessék. Ezt kiteheti a New York-i lakásában,
és a liberális barátai használhatják céltáblának.
Hát ami azt illeti, jelenleg Monte Carloban élek.
Igazán?
Igen. Viszlát, Elnökúr.
Fogadja meg a tanácsom.
Vegye el a nőt.
Igen. Bájos, igaz?
De ami fontosabb, Monacoban él.
Ott nem fizetnek adót.
- Helló. - Viszlát.
Fogadok úgy van.
Mi?
Ő fizette.
Tudja, nem nézett a szemembe.
Hát a társaságoknak nem kell.
Nélkülük a reklám ügynökségeket sem érdekli.
Ha engem kérdez, lehet, hogy nem lesz az egészből semmi.
Igazán? Lehet, hogy a kis találkánk került neki 200,000 dollárba?
Így van.
Ha ezt tudom, megkínáltam volna teával.
Mondja! Látta a cipőjét?
Nem.
Olasz. Fűzők nélküli. Mit gondol?
Az embereim megpróbáltak rávenni, hogy felvegyek egy olyat.
Szerintem egy férfi cipőjén legyen fűző, Uram.
Úgy gondolja?
Igen. Szerintem ezek az olasz cipők férfiatlanok.
Igen, igaza lesz.
Los Angeles-i Reptér Egy hét múlva
Sajnálom David, de nem.
Próbálja a mi szemszögünkből nézni!
Mért alkalmazna egy amerikai társaság egy kívülállót,
ráadásul olyasvalakit, aki egyszer már megbukott a saját műsorával?
Értem. Sajnálom, hogy így gondolják.
A magam részéről, úgy vélem, hibát követnek el.
NBC.
Ennyit a tévétársaságokról, mind visszautasította.
Hát, akkor ennyi.
Sajnálom, David.
Nem kell elsietni.
Hol a kalandvágyad?
Mi fizetjük a műsort,
magunk szervezzük meg a hálózatot, és kihagyjuk a tévétársaságokat.
Most képzeld el, egy este erejéig mi leszünk a társaság.
- Helló, Bob. - Na, hogy tetszik?
Gyertek csak be! David telefonál.
Nem, ilyen még tényleg nem volt.
Történelmi cucc.
Gondolkodj rajta, jó? És hívj vissza!
- Igen? - Igen.
David, Hadd mutassam be, Jim Reston és Bob Zelnick,
a leendő háttér tanácsadóink.
Örvendek a találkozásnak.
Gyertek, helyezzétek magatokat kényelembe!
Bob a közszolgálati rádió Washingtoni tudósítója 10 éve.
Az újévtől az ABC-nél van.
A közhangulat az, David,
hogy csak elpocséklom a filmsztáros külsőmet a rádióban.
Jim pedig az Észak-Carolinai Egyetemen tanít, és könyvet ír a
Richard Nixon által elkövetett bűncselekményekről, korrupcióról,
a paranoiájáról és a hatalommal való visszaéléseiről.
Második könyve a témáról.
Negyedik.
Hát, örülök, hogy velünk vagytok.
Igazából, mielőtt aláírnék, szeretném hallani,
mit is akarsz elérni az interjúval.
Mit akarok elérni?
Igen.
Jim, hát, 12 napunk van a felvételekre.
Az majdnem 30 óra anyag,
korunk egyik legjelentősebb és legvitatottabb politikusával.
Ez nem elég?
Nekem nem.
Nézd, egy évet áldoznék erre az életemből. Távol a családomtól
dolgoznék egy témán, ami többet jelent,
mint azt te el tudnád képzelni,
és a gondolatot, hogy mindezt anélkül
tegyem, hogy elérném amit akarok, személy szerint,
elképzelhetetlennek tartom.
Nem, nem, rendben.
Te mit akarnál elérni?
Szeretném megtartani a Nixon-tárgyalást, amit soha nem tartottak meg.
Természetesen lesznek nehéz kérdések.
Nehéz kérdések?
21,000 amerikai és 1 millió indokínai halt meg az elnöksége alatt.
Csak Ford miatt nem ül börtönben.
Igen, ugyanakkor ha reflexből letámadjuk,
tudod, előre eldöntve, hogy ő egy rettenetes ember,
azzal csak szimpátiát keltünk iránta, nem?
Tudod... Jelenleg szerintem elképzelhetetlen
bármi szimpátiafélét is érezni Richard Nixon iránt.
Meggyalázta az elnöki eszmét,
és sokkban hagyta az országot, amelyik megválasztotta.
Az amerikai nép egy ítéletet vár el, ennyi.
az állam politikai integritása,
a demokrácia eszméje áll vagy bukik ezen.
És ha évek múlva az emberek visszatekintenek, és azt mondják,
hogy ez volt az az interjú, amiben Richard Nixon tisztázta magát,
az lenne a legnagyobb bűn a részünkről.
Tudtad, hogy Mike Wallace is ezen dolgozik?
És hogy a Kongresszusban meg a felsőbb körökben is
az egész interjú tréfaszámba megy?
Ugyan már. Jim, ugyan.
Köszönöm a felvilágosítást, Jim.
Kaphatnánk egy percet?
- Hihetetlen vagy. - Sajnálom, Bob.
Tudod, Jim, mit össze kapartam érted?
Vannak köztünk, akik tényleg akarják ezt a munkát.
Én is akarom, ha rendesen végezzük el.
És honnan tudod, hogy nem úgy lesz?
Az a ficsúrpajtás odabent?
Szimpátia Richard Nixon iránt?
Mi a sz... el van tévedve, ember!
Honnan tudod?
Tényleg ezen dolgozik Mike Wallace is?
Úgy tűnik.
Mért nem szóltál?
Nem fontos.
Mit beszélnek? "Brit showman,
"ügyes a színésznőkkel, nem olyan ügyes az ügyeskedő elnökökkel."
Nagyjából, igen.
Rendben.
Nehéz nem megbántódni ezen kissé.
Bob nyilvánvalóan profi.
Mi legyen Restonnal?
Az egy idióta Nagyon túlfűtött.
Küldd el!
- Szerintem maradnia kéne. - Mért?
Tetszet a szenvedélye.
Mindannyiunkat ki fog borítani.
Lehet, de néha nem rossz, ha kibillentenek az egyensúlyodból.
Azt mondják.
Marad.
Helyet foglaltam az asztalnál Mao asszony mellett.
Az egyik legnehezebb dolog az elnök életében
az állandó koktél partikon,
társasági eseményeken, díszvacsorákon való részvétel.
És azok, akik ismernek, elmondanák
hogy a csevegés nem tartozik az erősségeim közé. Nem.
Különösen nem mandarin nyelven.
Így Mrs. Mao és én csak, hát tudják, csak bámultuk egymást.
És az asztal túloldalán, Mrs. Nixon és Mao elnök is, hát,
bámulták egymást.
És mellettük Dr. Kissinger
és az ő külügyminiszterük... hát,
már el tudják képzelni.
Nem bírom elviselni, Jack!
Az elnökség több, mint néhány banális történet.
Mint a cirkuszi állat, ami trükköket csinál.
És úgy hittem világosan megmondtam.
Nem akarok kérdéseket Watergate-ről, a francba is!
Amint a kérdésekre került sor,
az összes rohadék Watergate-ről akart hallani!
Mintha minden egyéb tettem megszűnt volna létezni.
Hát, Uram, lesz alkalma beszélni róluk, hamarabb, mint gondolná.
Igen? Hogy-hogy?
Frostnak sikerült. Megvan a pénz.
Mi?
Úgy hallom, nagyrészt kölcsönökből,
a barátai segítették ki.
De a lényeg, márciusban kezdjük a felvételeket.
Igen? Ez nagyszerű.
Mennyi idő lesz Watergate-re?
25%. Csak egy a négy 90 perces műsorból.
Mi a másik három?
Belügyek, külpolitika,
és Nixon az ember.
"Nixon az ember"?
Szemben mivel? Nixon a lóval?
Hát gondolom, ez valami életrajzi rész lesz.
Látom magam előtt. Az apa, aki nem törődött velem, a halott testvérek.
Ugyan már.
Mégis, a tény, hogy összejött, az nem rossz, ugye?
Elnökúr, ez fantasztikus.
Frost egyszerűen nem ér fel önhöz intellektuálisan, Uram.
Ön fogja diktálni a feltételeket, újra építheti a reputációját.
Ha minden jól megy, elegen látják, és revideálják önről a nézetüket,
lehet, hogy hamarabb visszatérhet, mint gondoltuk volna.
- Gondolja? - Biztos vagyok benne.
Olyan jó lenne visszatérni oda, ahol a dolgok történnek.
Tudja?
Még mindig érzem az éhséget, Jack.
Gondolom, minden Watergate-ről szól, mi?
Emiatt nem kell aggódnia, Uram.
Nem lesz semmi újdonság.
Már milliószor át lett rágva az ügy.
Senki nem bizonyított magára semmit.
Igen. Mégis, rég nem beszéltem már róla felvételen.
Belekezdek a házi feladatomba.
Tudja mit kéne megtudni?
Hogy mi lesz a stratégiája.
Hol száll meg?
Azt hiszem a Beverly Hiltonban.
A Beverly Hilton azt mondja.
Hát még megvan a száma
bizonyos embereknek, akiket odaküldhetnénk.
CIA által kiképzett kubaiak.
Jesszus, Jack, csak vicceltem.
Igen, Uram.
Egy hét múlva elköszöntünk a családjainktól,
felültünk egy repülőre, és beköltöztünk a Beverly Hiltonba.
És ott kezdtük meg a kutatásainkat
és az interjúra való felkészülést.
Igen, ami azt illeti a biztonság kérdéskörét nagyon komolyan vettük.
1977. Január 27. 55 nap az interjúkig
És az első naptól kezdve egy széfben tartottuk az aktákat.
Kit interjúvolt meg Mike? Haldemant?
- Haldemant. - Haldemant. És Ehrlichmant is.
Mindig összekeverem ezeket a németeket.
Kicsit zavaros nekem.
Mi Haldeman hivatalos... Helló, kedves.
A munkát a hónapok során három részre osztottuk.
Birt kapta Vietnámot, Bob a kül - és belpolitikát,
én pedig Watergate-et és a hatalommal való visszaéléseket.
és David, nem is igazán láttuk Davidet.
Oké, és mi van a Huston-tervvel?
Ott vannak a piszkos kis intrikák csírái.
Lényegében kísérlet a piszkos intrikák legalizálására.
Ezért kell rávenned Davidet hogy tegye fel a kérdést.
Diákok lehallgatása.
De nyomon követték a pénzt hozzá.
Mások postájának felnyitása.
Mi van a lehallgatással?
Hány embert hallgattak le?
Az ürge 17 embert hallgatott le.
17-et?
A saját öccsét is.
De tudjátok mit? Nem kérdezhetjük az öccséről.
Hogy őszinte legyek, ha Donald Nixon az én öcsém lenne,
én is lehallgatnám.
Várj, oké, tehát ott a betörés.
Ott a lehallgatás, közreműködés prostitúció előmozdítására.
Az Liddy, igaz?
Szállítmány a Nate 'n' Al's jóvoltából.
válogatás a legjobb csemegékből.
Szükségünk lesz szalvétára. Kéne pár szalvéta.
Hogy kérdezzünk rá Kambodzsára,
Kambodzsa jogtalan bombázására?
Szerintem úgy kéne, hogy
"Meddig élhet vissza a Mentelmi jogával,
mielőtt az már antidemokratikus lenne?"
Szerintem a kvéker mivoltára kéne hivatkozni.
"Kvékerként hogy érez egy teljes nép kiirtásával kapcsolatban?"
Most tényleg érdekli őket a reklámidő?
Tényleg fizetni akarnak nekünk?
Mennyire komolyak a szándékaik?
Éreztetni kell, hogy antidemokratikus az egész lénye.
Van annak oka, hogy trükkös Dicknek hívják.
mivel évek óta írtam Nixonról és néztem őt,
nekem kellett őt játszanom a próbákon.
A többiek kérdezgettek,
én meg megpróbáltam kitalálni, mi lenne a válasza.
Oké, a Fehér Ház rögzítőrendszere.
Nem a mi kormányzatunk alkalmazott először rögzítőrendszert.
Lyndon Johnsonék is használták. Kennedyék is.
Huston-terv, lehallgatások, állítólagos visszaélések.
Jobb ha tőlem tudja meg, a többi kormányzatok sokkal rosszabbak voltak.
Csak a móka kedvéért, jó barátja, Jack Kennedy.
Az az ember még a legyet is röptében...
csalt a választásokon, és belerángatott minket a vietnámi háborúba.
És Amerika népe, imádta érte!
Míg én, Richard Milhous Nixon,
egész nap értük dolgoztam, és utáltak érte!
Nézze! Nézze! Most meg izzadok.
Fenébe! Fenébe!
És Kennedy olyan jóképű volt, meg kékszemű!
Mindenütt nők lógtak rajta!
Megdugott mindent és mindenkit, ami mozgott.
Egyszer megdugta a kiskutyámat is.
Szegény szuka sose volt a régi!
Uraim, végre akadt egy barátunk az amerikai sajtóban.
Jack Anderson írta a The Washington Postban,
"Mikor Richard Nixon szembenéz a kamerákkal
az első interjúja alkalmából, mióta elhagyta a Fehér Házat,
úgy vallatják majd, mintha a tanúk padján lenne.
Frost három oknyomozót alkalmaz a kutatásaihoz.
Nyílvánvalóan a híres tévériporter nem lacafacázik."
"Oknyomozók"?
Lehetek én Oknyomozó 1?
Lehetek én Mélynyomozó?
David, beszélhetnék veled egy percet?
Az utolsó könyvemhez való kutatás után,
biztos lettem benne, hogy Colson...
Tudod, Charles Colson? A legsötétebb bérence?
- Colson persze. - Colson találkozott Nixonnal
valamikor Június 23. előtt,
de nem tudtam a pontos időpontot,
így nem találtam az átiratot.
De ha kapnék még egy hetet a Szövetségi Bíróság könyvtárában...
Egy hetet? Atyám, Jim, nem nélkülözhetünk olyan sokáig.
Szerintem ez nagyon fontos anyag, Dave.
Segíthetek valamiben?
Tudod, ha el akarjuk csípni Nixont az interjúk során,
le kell majd rohannunk.
Meg kell lepnünk.
Ne aggódj, Jim! Mindenképp elkapjuk.
Várjon egy percet! David, Jack Brennan.
Elég zaklatottnak hangzik.
Idebent veszem fel.
Azonnal felveszi.
- Jack. - Watergate.
Igen, Jack.
Az ügyvédeink azt akarják, hogy írjuk körül a szó jelentését.
Hát, azt hiszem, egy nagy szálloda - és irogakomplexum Washingtonban, Jack.
Tudja miről beszélek.
Az interjúk alatt.
Azt akarjuk, hogy Watergate legyen
az összefoglaló kifejezés minden negatívumra.
Várjon egy percet!
Tehát minden egyéb vád ellene, a Brookings Intézet,
A vízvezeték szerelők, az Ellenségek listája,
ez mind a Watergate kalap alá megy?
Így van.
Ez abszurd és egyértelmű szerződésszegés.
Rendben. Maga, hogy definiálná Watergate-et?
Hát, ennyi és semmi több.
A Watergate-betörés Június 17-én
és az azt követő eltussolás valamint vizsgálat.
Jó. Ez esetben az alku visszavonva.
Jó. Ez esetben beperlem magukat
úgy 20 millió dollár kárra és kiesett bevételekre.
A szerződésünk világosan kiköti, hogy a Watergate
a teljes idő 25%- ánál többet nem tehet ki.
Igen, de az sehol nincs benne, hogy a maradék 75%- ban
csak úgy elnökösen elbrummoghat.
"Brummoghat"? Jézusom. Hol marad a tisztelet?
Vegye észre kiről beszél!
Maga is épp oly jól tudja, hogy 60% - ban jót tett a kormányzása alatt,
30%- ban lehet, hogy rosszat tett, de akkor jónak hitte.
Igen, de még mindig marad 10%,
mikor tudatosan cselekedett rosszat.
Rohadt médiások. Olyan önelégültek.
Hát garantálom, ha a 60% - on is kicseszik velünk,
tönkre teszem, ha az életem megy is rá.
Pöcs.
Odanézzenek. Bámulatos.
Jó éjt, hercegeim.
- Szervusztok - Helló.
Akkor reggel.
Mi van a pingvinjelmezzel?
Davidnek egy mozipremieren kell megjelennie.
Mi? Az első felvétel előestéjén?
Milyen film?
A Hamu és Pipőke.
Egy Hamupipőke film?
Igen. David a producer.
Nem kellene a riporterünknek kipihentnek és a feladatra koncentráltnak lennie?
Ne aggódj! David rendkívüli előadó.
Sokszor volt már ilyen feszült helyzetben.
Ha itt az idő, rendben lesz. Oké?
Mit mondott? "Előadó"?
- Igen. - Ezt a szót használta?
Igen, azt mondta "előadó".
Nem "újságíró" vagy "riporter"?
Nem. Azt mondta "előadó".
Csak kíváncsiságból, hol vagy most? Lelkiekben?
Épp elképzelem a vadon porát, sötétjét,
gyötrelmét és elképzelhetetlen magányát,
ahová a washingtoni kollégák száműznek majd.
Ha csak lehet, beszéljen a külpolitikáról, Maoról,
Hruscsovról.
Csak beszéljen!
Egész nap tudna a a külpolitikáról beszélni, Uram.
Szerintem a Mao-estély sztori nem is száraz.
Elnézést, Uram. Szerintem ezt látnia kell.
Az emberek imádják.
Mért nem tartogatjuk a könyvre?
Igen, gyerünk már.
David. Mr. Frost.
David, néhányan azt mondják a médiában,
hogy nem maga a megfelelő ember,
hogy túl megengedő lesz az elnökkel.
Mit fog csinálni, ha az elnök köntörfalazni fog?
Hát elmondtam újra és újra.
De elmondom most is nem hiszem,
hogy köntörfalaz majd.
Remélem, hogy az öszinteség áramlani fog.
"Az őszinteség áramlani"?
Richard Nixontól?
Gondolja, hogy ezt kapja majd?
Nem, csak gondoltam, hogy ez a fordulat megfelelő lesz magának.
És mi a helyzet a pénzzel?
Furcsa egy ember.
Komikusként kezdte, tudta?
- Igen? - Igen.
Majdnem elvette Diahann Carrollt.
Kit?
Az énekesnőt.
Ő nem fekete?
De igen, Uram.
Itt van a Frost-aktában, amit a felkészülés alatt állítottunk össze.
Jó. Folytassuk a munkát.
Az a valóság, ez fikció.
Tehát beszéljünk a Hamu és Pipőkéről.
Klassz film.
Remélem mind megnézik, és...
Első nap 1977. Március 23.
Nem kellett volna megrendelnem azt a kávét.
Csak ne igyál többet.
- Sok szerencsét. - Köszönöm.
Gondolok majd rád.
Dick! Várj!
Csak hogy tudjátok, John ötletével kezdek majd
"Miért nem tüntette el a felvételeket?"
- Ne. - Francba.
Jaj Istenem, ne! Azt ne.
David, nem teheted. Katasztrófa lenne.
Belerángat minket a Watergate-ügybe, jóval a megbeszélt idő előtt.
Mi értelme szerződésben kikötni határozott időpontokat bizonyos
kérdések megvitatására, ha már az elején semmibe veszed ezeket?
Mert ez háború, vagy nem? Kesztyűk nélkül.
Nekem tetszik. Tökös.
Stratégiailag pedig, megszerezzük az irányítást.
Őrülten kockázatos.
Egyszerűen elsétálhat a színről,
és mi nem tehetünk semmit.
Sőt, be is perelhet!
Sajnos nem csinálhattuk meg a felvételeket a Casa Pacificán
mert bezavartak a parti őrség rádiói,
így a sokkal szerényebb Smith rezidenciára szorultunk,
egy helyi republikánus üzletember otthonába.
Erre!
Mr. Frost, nézzen erre!
Erre, Uram!
- Kezdődik. - Hátrébb.
Csak néhány kérdést.
David! David! David!
Hát, szép jó napot.
Elnézést, uraim.
Nixon, vér szárad a kezeden!
Hazug!
Elnökúr!
Hogy érzi magát, Elnökúr?
A Smith család azt kérte, hogy a bútorok kerüljenek a helyükre.
Neked is szóltak?
Mindenkit ezzel zaklatnak.
Tudod négy könyvet írtam róla,
de most látom először élőben.
Magasabb, mint gondoltam, és napbarnítottabb.
Legalább összetörtnek nézne ki.
Kezet rázol vele?
Megrázom-e a kezét?
Szórakozol velem?
Azok után, amit az a pöcs az országgal tett?
Dehogy rázok vele kezet.
Uraim.
Hadd mutassam be, Bob Zelnick, a vezető szerkesztőm.
Örvendek.
Örvendek, Elnökúr.
És Jim Reston, az egyik munkatársam.
Örülök, hogy megismerhetem, Mr. Reston.
Elnökúr.
Uram. Itt tartottak fenn önnek egy szobát.
Hú. Ez aztán megsemmisítő volt, elsöprő.
Nem hiszem, hogy valaha is túlteszi magát rajta.
Ja, menj a francba!
Itt rendeztünk be nektek.
Ez az önök pihenője.
Az elnök lesz a nagy monitoron.
A büfé arra van.
Tartsa nagyjából ezen a hőmérsékleten, rendben?
Elnökúr?
Igen.
Mielőtt elkezdenénk, hadd mondjam el,
nagyon örülünk Mrs. Nixon felépülésének.
Köszönöm. Valóban.
Már sokkal jobban van.
Most kezdett el válaszolgatni a képeslapokra.
És a részünkről,
hadd mondjam el, mennyire örülünk, hogy összehozta ezt az egészet.
Köszönöm.
Amennyire tudom, nem kis küzdelembe került.
Hát...
Mennyibe került?
Zavarba hozom? Ugyanmár.
Na, csak kettőnk közt.
Hát jó. Két millióba.
Két millióba? Jesszus. Nem tudtam, hogy a Ben-Hurt forgatjuk.
De mondja csak,
ugye összeszedte már a pénzt?
Nem egészen. De nem sokára meglesz.
Mindenki volt oly kedves, és elhalasztotta a fizetést.
Hát azért nem mindenki.
David, veled kezdünk.
Elnézést.
Ide tennék egy zsebkendőt, ha lehet.
Ez ugye nincs benne a képben?
Ott jó, Elnökúr.
A szerződésben azt hiszem kikötöttük, hogy minden kérdés után
megtörölhetem az ajkam felett a válaszadás előtt.
Amit nem hagynak benne, tudja, a vágásnál.
Talán ismeri a múltamat a verejtékezéssel kapcsolatban.
Amennyiben az 1960-as tévévitára gondol Jack Kennedyvel.
Azt mondják az izzadság az ajkamon a választásba került.
A rádióhallgatók szerint én győztem.
De a televízió, meg a közeli képek,
sajátos jelentést kölcsönöznek dolgoknak.
Ezért most ragaszkodnak a zsebkendőhöz,
és hogy nyírassam a szemöldököm.
Mindenki, 60 másodperc.
- Maga nyírja a szemöldökét? - Nem.
Nem, hát persze.
Világos a bőre.
Kékek a szemei. Gondolom, a verejtékezéssel sincsenek gondjai.
Nem, amennyire tudom.
Az Isten is tévésnek teremtette.
Készülj a felvételre 30 másodperc múlva!
Csöndet kérek!
A cipője.
Olaszországból van, ugye?
A cipőm? Úgy hiszem.
Igen, érdekes.
Nem találja túl férfiatlannak?
Nem.
Hát gondolom a maga köreiben
megúszhatja egy ilyen cipővel.
Manolo, ellenőrizze a gallérom!
David, a kettes kamera forog,
négy, három, kettő. David, és tessék.
Elnökúr. Sok témát fogunk érinteni,
részletesebben is az interjúk sorá.
De szeretném azzal kezdeni, a kontextusából teljesen kiragadva,
hogy felteszem a kérdést,
amit az emberek Amerika - és világszerte
leginkább szeretnék, hogy megkérdezzem.
Miért nem tüntette el a felvételeket?
A rohadék!
Hát, Mr. Frost, meglep a kérdése,
mivelhogy megállapodtunk, szerződésileg, ha jól tudom,
hogy a Watergate-ügyet az utolsó napokban tárgyaljuk.
De ha a nézőit ez valóban ennyire érdekli,
akkor tán röviden most is reagálhatnék rá.
Amit talán kevesen tudnak,
az az, hogy a Fehér Ház rögzítőrendszerét
elődöm, Johnson elnök, állította fel, részben, hogy elkerülje,
hogy minden megbeszélésen egy titkárnőnek kelljen jelen lennie,
és részben, hogy biztosítsa
hogy felvétel legyen minden szóbeli megállapodásról,
legyen az bármilyen rögtönös vagy éppen közvetlen.
Nos kezdetben, mikor a Fehér Házba költöztem,
én a rendszer leszerelése mellett kardoskodtam.
Nem tetszett a gondolata sem, de a volt elnök,
Johnson elnök, több ízben az mondta,
őrültség lenne leszerelni a rendszert,
mert úgy gondolta ez a legjobb módja...
Tudja, a bokszban, van az a pillanat,
amikor azt látja a kihívó arcán.
Az a pillanat, mikor megérzi
a bajnok első ütésének a becsapódását.
Ez egy olyan émelyítő pillanat, mikor rájön, hogy
a sokhónapnyi motiváció meg bizakodás,
önmaga feltüzelése, végig csak önáltatás volt.
Ezt láttam Frost arcán.
Ha az interjú előtt nem tudta, milyen kaliberű egyéniséggel áll szemben,
az elnök első válaszának felénél már bizonyosan rájött.
Tudja, a legjobb tanács majdnem mindig bizalmas formában érkezik,
és most, hogy a felvételek nyilvánosságra kerültek, nem hiszem,
hogy az emberek nyugodtan beszélgetnek mostantól bizalmasan a Fehér Házban.
Kevésbé valószínűen adják majd azt a tanácsot. Így végül is
az egész politikai rendszer, és ezen keresztül, az ország szenved csorbát.
Ennyit a "tökös" kezdésről.
Mikor döntötte el véglegesen...
mikortól tudta biztosan, hogy lemond?
Ez jó. Ez jó.
Pontosan emlékszem. Július 23. volt.
Miután világossá vált, hogy a déli demokratákra,
akik még mindig a vádemelési eljárás ellen voltak,
nyomást gyakorol a Képviselőház elnöke.
Akkor este azt mondtam Al Haignek: "Hát, ennyi. Vége az elnökségemnek."
És persze amilyen Al, megpróbált lebeszélni.
És Ford alelnök, ne feledjük,
ő nyerhette a legtöbbet a lemondásomból, mégis teljesen meg volt győződve,
hogy nekünk lesz több szavazatunk a Képviselőházban, számottevően.
John, tennünk kell valamit. Valamit, de gyorsan.
Ez kétségbeejtő, John. Csinálj valamit!
23 perc egy kérdésre?
Rendben, szünetet tartunk.
- Cseréljünk szalagot! - Fenébe.
Megállunk.
Elnézést, Uraim.
Szünetet kell tartanunk. Kicseréljük a szalagot.
Ó, rendben, milyen volt? Megfelelt az elvárásainak?
Egyszerűen fantasztikus.
Nagyszerű.
Elnézést egy percre, Uram.
Hogyne. Ameddig csak akar.
Mit csinálsz, David? Le kell állítanod a fecsegését.
Semmi baj. Ez csak bevezető eszmecsere.
De a forgatás csak két órát tart.
Majdnem a fele eltelt, értékes anyagot vesztünk el, érted?
A pillanat, mikor eldöntötte, hogy lemond,
azzal még nyerhetünk valamit.
Váltsak át Vietnámra?
Nem. Nem. Valamit ki kell hozni a lemondásból. Rendben?
Akkor volt Nixon a padlón, egy roncs. Hisz letérdelt.
És Kissingerrel imádkozott. Gyerünk, ezzel megfoghatod.
Figyeljen! Rendben volt?
Tökéletes, Uram.
Nem tűnt túl arrogánsnak vagy haszonlesőnek?
Egyáltalán nem. Visszafogottnak, elfo- gulatlannak hangzott, igazi államférfi.
Jó.
Folytassa csak így tovább!
Hosszú válaszok. Irányítson!
Ne engedje tért nyerni!
Rendben, értem.
Felkészülni, és forog.
A hármas kamerával kezdünk, négy, három, kettő...
A beszámolókat olvasva, azokról a rendkívüli utolsó napokról,
úgy tűnik a legérzelemgazdagabb pillanatok azok voltak,
mikor belsőséges párbeszédet folytatott Henry Kissingerrel.
Ezek voltak tán a legérzelmesebb percek a karrierje során?
- Jó, jó. - Igen.
Talán mondhatom, hogy azok voltak a legérzelmesebb pillanatok az életemben.
Csak persze, tudja, nehéz azt kijelenteni,
hogy ez vagy az a legérzelmesebb pillanat,
hisz mindegyik más.
Emlékszem a napra, mikor Eisenhower meghalt.
Az Isten szerelmére.
Vagy mikor oltárhoz kísértem Triciat, az idősebbik lányomat.
és mikor a képviselőházi meghallgatások alatt,
Julie, a kisebbik lányom, bejött az irodámba,
megölelt és megcsókolt. Sírt, tudja?
Nagyon ritkán sír ám.
Azt mondta: "Apu, te vagy a legjobb ember, akit ismerek."
"Apu, te vagy a legjobb ember, akit ismerek"?
"És bármit tégy is én támogatlak.
Még egy kicsit kell csak kitartanod."
Gyönyörű.
Tehát Kissinger és én a Lincoln-szalonban voltunk, és azokról
a nagy döntésekről elmélkedtünk, amiknek részesei lehettünk.
Ott volt Kína, a Szovjet Unió,
a békeegyezmény Vietnámmal.
Hadd mondjak el magának valamit, amit még senkinek sem mondtam el.
Valahányszor egy nehéz döntést kellett meghoznom...
Ekkor ugye a Lincoln-szalonban voltunk.
... mindig ide jöttem imádkozni.
"Na már most, Henry, én kvéker vagyok, maga zsidó.
Egyikünk sem túlzottan ortodox,
de szeretném azt hinni, hogy mindkettőnk mély vallási fogékonysággal rendelkezik.
Így, ha nem bánja, imádkozhatnánk magunkban egy percet?"
Letérdeltünk hát. Ez ugye azelőtt az asztal előtt történt,
ahol Lincoln a Felszabadítási Nyilatkozatot írta alá.
És aztán egy kis idő múlva, mindketten felálltunk és Henry azt mondta...
- Van valami... Elnézést. - Van valami gond?
Idő van.
Túl vagyunk a második órán.
Igazán? Ilyen hamar?
Hát, Elnökúr, úgy tűnik lejárt az időnk.
Hú, de kár.
Tudja, kezdtem élvezni.
Nagy szerűek voltak, mindketten.
Igazán nagyszerű anyag fog kisülni ebből.
Az a vicces, hogy én Vietnámról szóló kérdésekre számítottam.
És arra is készültünk fel, ugye, Jack?
Igen, én is.
Úgy látszik leragadtunk a visszaemlékezésnél.
Valóban.
Akkor holnapután 10 óra, igaz?
Úgy van.
Alig várom. Viszlát...
Nem kell semmit mondanotok.
Elnökúr! Elnökúr!
Mit fogsz neki mondani?
Azt, hogy folyjon bele jobban.
Képesnek kell lennie leállítani Nixont.
David, van néhány alapvető problémánk a hozzáállásunkkal, amit azt hiszem...
Ne aggódj, Bob! Rajta vagyok.
A kissingeres anyagot használhatjuk.
Igen, de meg kéne beszélnünk, inkább előbb mint utóbb...
Nézd, én is csalódott vagyok.
De nem tudnánk most kihagyni a tetemrehívást?
Nem akarom elbagatellizálni. De Los Angelesben kell találkoznom
a Weed Eateresekkel. Köszönöm, mindenki! Szép munka!
- Marv, Lloyd, nagyszerű volt. - Helló, David.
Szevasztok. Isten veletek!
Mi a halál az a Weed Eater?
Egy kertészeti kisgép.
Az egyik szponzorunk.
Mi lett a Xerox-szal?
És a General Motors-szal, az IBM-mel?
Úgy tűnik a nagykutyák nem jöttek mind össze.
De ott van az Alpo.
A kutyakaja?
Várj, John! Már forgatunk.
Ugye már megvan a pénz? Majdnem az egész?
Ezt Davidtől kéne kérdeznetek.
Megvan, John?
Úgy hiszem 30%.
30% kell még, vagy ennyi van meg?
Ismétlem, ezt Davidtől kéne...
Van meg, 30% van meg.
Jézus...
Azt hittem, hogy nagyjából egyenesben vagyunk.
Úgy volt, de a finanszírozás végig a reklám-értékesítéstől függött,
és senki nem sejtette, hogy az így szétesik.
És mért esett szét? Mitől?
A projekt hitelessége miatt. Mi máson alapszik a reklám-értékesítés?
Figyelj, megértem az aggodalmatokat.
De lehetne, hogy kicsit kíméljétek Davidet a következő napokban,
figyelembevéve a rendkívüli nyomást, ami rajta van?
Mert jelenleg gyakorlatilag ő fizet mindent.
Ő sokkal többet tesz kockára, mint a hírnevét.
És mi nem?
Múltkor elég bizonyosnak tűntek.
Nem értem. Mi történt hírtelen?
Egyszerűen őrület. Richard Nixonról van szó.
Az interjúk legalább 35% - os nézettséget produkálnak majd.
Jimmy! Igen, igen megint én, mint a rossz pénz a mondásban.
Nézd, utálom ezt kérni egy baráttól,
tudom, már így is többet fizettetek, mint amit kértem,
de egy kicsit mélyebbre kéne nyúlnotok.
Épp azt nézem.
Második nap 1977. Március 25.
Na, újra néztem a tegnapi felvételeket.
És?
Őszintén? Nem elég kemény, David.
Gyerünk! Ne kímélj, John. Dorgálj csak meg!
Nézd! Komolyan mondom.
Jobban meg kell szorongatnod.
Vesd bele jobban magad! Támadj többet!
Ha kezd elszökni, puff,
tégy fel egy újabb kérdést!
Ne beszélj általánosságokban!
Légy konkrét!
És mindenekelőtt ne engedd ezeket a kényelmes 23 perces beszédeket!
- Jó. - És távolodj el tőle,
mielőtt elkezdődik a felvétel.
Tegnap az orrodnál fogva vezetett.
A szarakodás Ben-Hurral, meg a pénzszerzéssel.
Pszichológiai hadviselés, ne menj bele!
Ne feledd, ez egy nagy machinátor.
Értem.
Á.
A nagy inkvizítor!
Nem csak az ön barátságos bizalmasa a szomszédból.
Minden rendben. Csak egy reflektor.
Ezért vannak itt a titkosszolgálati fiúk.
Nincs miért aggódni.
Elnökként hozzászokik az ember.
Ed, azonnal ki kell cserélni ezt a 750-es izzót.
Összpontosítson, Uram!
Oké megvagyunk. Akkor visszaszámolok.
Felkészülni a felvételre. 30 másodperc múlva.
Csendet kérek.
Kellemes volt a tegnap estéje?
Igen, köszönöm.
Közösült is?
David, a kettes kamerával indulunk négy,
három, kettő és...
Elnökúr, a választások alatt ön békét ígért,
de amint beköltözött a Fehér Házba
az amerikai részvétel Vietnámban mélyült és a háború elhúzódott,
méghozzá gyászos következményekkel.
Nem érezte, hogy elárulta volna a választóit?
Vietnám nem az én háborúm volt.
Örököltem.
- És úgy tűnt nekem... - Lépj közbe!
... hogy az okokat, amiért ott voltunk,
Amerika népe nem értette meg teljességgel.
Úgy éreztem, nem látják,
milyen fontos volt ez Amerika hitelessége szempontjából.
Az egész világ arra koncentrált, hogy
elég karakánok vagyunk-e, hogy végigvigyük.
Nézze, kipucolhattam volna. Megtehettem volna.
Ráfoghattam volna az elődeimre.
Korábban kivonhattam volna a csapatokat Vietnámból,
és valószínűleg még valami skandináv békedíjat is elnyertem volna érte.
De hittem az ügyben.
És néha tudjuk, hogy amiben hiszünk, az a nehezebb út.
Azt is mondhatjuk, hogy én voltam a vietnámi háború utolsó áldozata.
Ja, ezt mond a hadirokkantaknak.
Gyerünk, David, Kambodzsa.
És Kambodzsa? Az invázió, amelyet minden tanácsadója ellenzett.
A CIA-s és a Pentagon források is kudarcot jósoltak.
Mégis mért indította meg?
Hát, először is,
a Kambodzsába való benyomulásunk során 22,000 lőfegyvert, 15 millió töltényt,
150,000 aknavetőt és rakétát foglaltunk le.
Ez mind Észak-Vietnámé volt,
és ha nem így történik, akkor amerikai katonák ellen használták volna.
Azonban a bevonulásra adott legfőbb indok, a "Dél-Vietnám elleni
kommunista hadi akciók főparancsnok- ságának" állítólagos létezése,
egy amolyan "Bambusz-Pentagon"- é, hamisnak bizonyult.
- Nem, nem. Várjon csak... - És azáltal...
És azáltal, hogy B-52-esekkel szőnyegbombázták az országot,
ami teljes civil területeket törölt el,
egy egykor mérsékelt lakosságot radikalizált,
és az Amerika-ellenes érzelmek mentén egyesítette őket,
így létrehozva a Vörös Khmer szörnyetegét,
ami polgárháborút robbantot ki... - Ez az. - ... és népirtást.
- Igen, jó, jó, jó. - Elcsíptük.
Indítsd a szalagot!
Indítjuk.
Hát, Uram, gondolom egyetért,
eléggé felkavaró felvételek.
Nézze, ártatlanok lemészárlása soha nem volt
amerikai irányvonal. Ez az ellenség módszere.
- Nem azt mondom... - És ha azt kérdezi,
sajnálom-e mindkét oldal veszteségeit, természetesen igen.
De hadd mondjak valamit. Nagyon le tud törni...
Rendben Uram, mikor olyannal szembesül, aki...
De bármikor kétségeim támadtak,
arra a philadelphiai építőmunkásra gondoltam,
aki odajött hozzám,
és azt mondta: "Uram, csak egy bajom van Kambodzsával kapcsolatban.
Ha hamarabb bevonulnak,
talán elfogták volna a fegyverszállítmányt,
ami 3 hónapja a fiam halálát okozta."
Így ha azt kérdezi, sajnálom-e, hogy bevonultunk Kambodzsába,
hát nem. Tudja mit?
Bárcsak hamarabb megtettük volna, és keményebben.
- Megvan! - Ez az.
Rémisztő volt. Rémisztő. És olyan magabiztos volt.
Mit mond majd a Watergate-ügyről?
Sajnálom fiúk, kibeszéltem magam, tudják?
Jobb volt?
Az volt. Kétségtelenül jobb.
Mi következik?
Külpolitika.
Nagyszerű. Oroszország, Kína, a hatalmi cucc.
Igen, és?
És ha így elbánt vele Vietnámmal,
képzeld el mit fog vele csinálni az igazi sikerei terén.
Nem lesz szép.
A válaszok sokkal jobbak lettek.
Fájt végignézni.
Ekkor hívott Hruscsov, és könyörgött, hogy avatkozzam közbe.
Tudja nem jött ki jól Maoval,
és Hruscsov tudta, hogy az elnök
csak velem beszél, senki mással.
Ugye én voltam az egyetlen, akiben Mao megbízott, mint férfi a férfiban.
Mikor David támadást indított volna,
Nixon egyszerűen bedarálta.
Milyen "forradalom", David?
Hagytad, hogy Richard Nixon azt mondja,
hogy az ország forradalmi állapotban volt?
És hogy a tüntetők "bombázták" és "megtámadták" a rendőröket?
Én nem így emlékszem.
Én a háborúellenes békés és törvényes tüntetésekre emlékszem.
- Én így emlékszem. - Kapcsoljuk ki a zenét.
A végére a diákok lehallgatása, és az újságírókhoz való betörések
logikus válasznak hatottak.
Sajnálom, hogy így éreztek,
de én nem osztom a nézeteiteket.
Miről is?
Mindenről, hogy őszinte legyek.
Szerintem ma nagyot léptünk előre.
Megőrültél?
Hadd mondjam el milyen rossz volt.
A felvétel végén hallottam két munkást, amint arról beszéltek
hogy mikor lehetett volna, nem szavaztak rá,
de ha ma újraindulna, ők támogatnák.
Hagyod, hogy elnöki legyen, az Istenért!
És hagyjuk a bulvárt, David.
Kit érdekel, hogy Nixon magával vitte-e
- a fehér házi ágyat, mikor Európába utazott? - Engem!
Pedig lényegtelen!
És pont ezek azok az apró anekdóták, amik félrevezethetnek egy talk...
Egy mit?
Gyerünk! Mondjad!
Mit akartál mondani egy "talk show házigazdáját"?
Igen. Azt akartam.
Rendben, felesleges minden szavadra reflektálnom.
Őszintén, nem osztom sem a pesszimizmusod, sem a félelmeid.
És ez a nevetséges önostorozás,
szerintem egyszerűen lehangoló...
Nem!
... és kisiklasztja az egész vállalkozást.
Figyeljetek. Ha bárki szerint is megbukunk,
az jobb, ha távozik,
mert a többiekre is rosszul hat.
Senki?
Rendben van.
Jó.
Javaslom, hogy ahelyett, hogy a hotelben senyvednénk a következő öt napon,
mindenki húsvétoljon, ahol akar.
De még előtte, Caroline-nal szeretnénk,
ha csatlakoznátok hozzánk egy ünnepi vacsorára
Patrick Terrail új éttermében.
Ünnepelni? Mit, David?
Azt, hogy mind a Burger Kingnél fogunk dolgozni?
- Mit ünneplünk? - A születésnapomat, Bob!
Szeretném a születésnapomat néhány baráttal megünnepelni.
Nézd, az Neil Diamond?
Frost és Nixon, Frost és Nixon
És az Sammy Cahn?
Mint a whiskey és a szódásszifon - David, hallod ezt?
Jézus, az Hugh Hefner.
Istenem.
Tényleg igazad van, és Michael York.
Akkor azok nyuszik.
Azok nyuszik? Igazi nyuszik?
Frost és Nixon, Frost és Nixon
David, mindent összevetve, rendkívüli amit elértél.
Másnak nem sikerülhetett volna.
És ezek az interjúk örökre fennmaradnak a jövendő korok
történészeinek, egyetemi oktatóinak.
Ennyire rossz volt?
David!
Patrick.
Micsoda ünnepélyes hangulat. Maradjanak csak ülve.
Jól sejtem, hogy jól sikerültek az interjúk?
Még annál is jobban, asszonyom.
Frost a partvonalra szorult. És az Elnökúr több góllal vezet.
- Igazán? Hát. - Hát, igen.
Micsoda öröm.
Örülök, hogy minden a terv szerint halad.
Értem.
És semmit nem tehetünk?
Tényleg?
Rendben. Hát köszönöm, hogy értesítettél.
Igaz. Törölték az ausztrál műsorom.
Jaj ne, David.
Úgy gondolják, újra kéne értékelnem a prioritásaimat.
És a producerem aggódik, hogy most a londoni következik.
Már csak az interjú maradt,
és semmi garancia, hogy az is valaha meglássa a napvilágot.
Mit tettem? Hogy gondolhattam? Mért nem állítottak le?
Szó szerint le kellett volna fogniuk!
Nem, nem, nem. Sss.
Nézd, nem kell ma elmennünk. Maradjunk inkább!
Hm?
Lemegyek a Trader Vic's-hez és hozok valamit.
Hal vagy sült?
David?
Nem érdekes. Majd hívlak az étteremből.
Egy sajtburgert kérek.
Mmm. Jól hangzik. régebben nagyon szerettem,
de Dr. Lundgren eltiltott.
Túróval és ananásszal etetnek helyette.
Úgy hívja Hawaii-i burger,
de egyáltalán nincs hamburger íze.
Hungarocell íze van.
Remélem nem zavarom.
Nem.
Péntek este van.
Gondolom van ott valaki magával, akit szórakoztasson.
Nem.
Hát akkor mit csinál?
Egy jóképű fiatalember,
egy partiképes agglegény egyedül Péntek este.
Hát, ha tudni akarja, készülök az utolsó találkozónkra.
A nagyfontosságú utolsó interjúra.
- Igen. - Watergate.
Mert gondolom, hogy hogyan kezeli a Watergate-ügyet, az dönti el,
hogy az interjúk sikeresek voltak vagy sem.
Aggódnom kéne?
Hát, mindent bele fogok adni.
Így van. Nincsenek szabályok. Nincsenek szabályok.
Tudja, furcsa.
Egymással szemben ülve beszélgettünk,
most már több órát, vagy tán napot is,
és mégis alig ismertem meg magát.
Az egyik emberem a felkészülési időszak
alatt összeállított önről egy anyagot.
Szégyellem bevallani, de csak most jutottam hozzá, hogy elolvassam.
Sok érdekességet találtam benne.
A metodista háttér, a szerény körülmények,
és aztán bekerült egy nagy egyetemre, gazdag piperkőcök közé.
Hova is? Oxfordba?
Cambridge-be.
Magát is lenézték a sznobok?
Hát persze. Ez a mi tragédiánk, nemde, Mr. Frost?
Nem számít, milyen magasra jutunk, mégis lenéznek minket.
Tényleg nem tudom miről beszél.
Dehogynem.
Ugyan már. Nem számít akárhány díjat nyert,
vagy akárhány oldalt írtak magáról,
vagy akármivé választottak is meg engem, még mind nem elég.
Még mindig kisembernek érezhetjük magunkat,
vesztesnek, ahogy százszor is neveztek minket.
Az okostojások az egyetemről, a rangosak és előkelők,
azok akiknek a tiszteletét mi ki akartuk vívni, áhítoztuk.
Nem ezért harcolunk még most is, mikor minden centiért megküzdünk,
és méltatlan módon mászunk felfelé?
Ha egy percre őszinték vagyunk, ha magunk közt elmélkedünk egy pillanatot,
ha egy gyors bepillantás engedünk a homályos zugba, amit lelkünknek tartunk
nem ezért vagyunk itt most? Mi ketten?
Keressük a visszavezető utat a napfényre,
a rivaldára, a győztesek emelvényére.
Mert éreztük, ahogy kicsúszik a markunkból.
A sárba hulltunk, mindketten!
A sznobok szerint mindig is erre voltunk predesztinálva.
Arccal a porban.
Csak jobban megaláztak, mert szánalmasan próbálkozni mertünk.
Hát, a pokolba velük!
Ezt nem hagyhatjuk, egyikünk sem.
Megmutatjuk a semmirekellőknek.
Lenyomjuk a torkukon az újabb és újabb sikereinket,
főcímeinket, díjainkat, a hatalmat és dicsőséget!
Belefojtjuk a szemétládákat!
Igazam van?
Igen. Kivéve, hogy csak egyikünk nyerhet.
Igen.
És én leszek a valahavolt legkeményebb ellenfele.
Küzdeni fogok, ahogy csak tudok,
mert a reflektorfény csak egyikünké lehet.
És a másik jussa csak a vadon lesz,
és a kisemmizettség,
és a társai csak azok
a hangok lesznek a fejében.
Talán rájött, hogy ittam egy keveset.
Nem sokat. Csak egy-két pohárkával.
De higgye el,
mikor itt az idő, koncentrált leszek és harcrakész.
Jó éjt, Mr. Frost.
Jó éjt,
Elnökúr.
Sajttal vagy anélkül? Hamburgert hoztam.
David?
Dolgoznom kell.
Melyik seggfej tudta?
Jézus, Liddy volt az?
Egy kicsit biztosan begolyózott.
Igen, szerintem is.
Úgy értem, valami nincs nála rendben, nem?
Nem ez a gond?
Igen, csessze meg a kormány meg az összes többi.
Nincs több seggnyalás. Mostantól hozzám jönnek.
Egy valamit mindenképp el kell végezni,
és erről nem nyitok vitát.
Azt akarom, hogy a legmegbízhatóbb embere
a bevándorlási hivataltól
nézzen át mindennemű tevékenységet a Los Angeles Timesnál.
Mindet, aláhúzva. És indítsanak vizsgálatot arról,
hogy dolgoznak-e náluk illegális bevándorlók.
- Világos? - Igen, Uram.
Ha felnyitja azt a sebet, rettenetesen fájó lesz,
ha tovább erőltetjük az ügyet.
Halló?
Jim, itt David.
Helló. Hány óra van?
Meddig leszel még Washingtonban?
Kedd. Keddig.
Nagyszerű. Emlékszel, említetted, hogy
elmennél a Szövetségi Bíróság könyvtárába?
Édesem, megnéznéd kérlek?
Igen, a Colson anyagért?
Hát, olvasgattam itt egy kicsit,
és emlékszel a megérzésedre a Nixon és Colson közötti megbeszélésről?
Aha. Mit gondolsz?
3 nap múlva
- Helló. - Helló.
Jó reggelt.
És?
Elnézést, Uram.
Fél kilenc van. Bob, láttad Davidet?
Nem. Se Frost, se Reston.
- Jó reggelt. - Jó reggelt. Gyerünk, menjünk!
Ez meg mi?
Először késik.
Elnökúr!
Jó reggelt.
Elnökúr.
Mr. Frost.
30 másodperc múlva kezdünk!
30 másodperc. Csendet! Csendet!
Hát, ha a mai interjú is olyan lesz, mint a telefonbeszélgetésünk,
- akkor robbanni fog. - Milyen beszélgetés?
Mikor felhívott a szállodámban.
David, a hármas kamerával kezdünk, négy, három, kettő...
Az utolsó hivatalban eltöltött évére visszaemlékezve,,
úgy érzi, akadályozta az igazságszolgáltatást, vagy része volt
ilyen irányú összeesküvésben, esetleg az igazság eltussolásában?
Nem.
És érdekes, hogy az "igazságszolgáltatás akadályozása" kifejezést használta.
Na már most talán nem olvasta az erre vonatkozó törvényt.
Ami azt illeti, olvastam.
Azt mondja, olvasta? Akkor tudja, hogy az nem csak egy cselekedetet vár el.
De meghatározható bűnös szándékot is.
És esetemben nem beszélhetünk bűnös szándékról.
Én a politikai elszigetelés érdekében cselekedtem.
Akárhogy is legyen, a cselekedeteinek közvetlen következményeként,
két elítélt betörő kerülte volna el a bűnvádi eljárást.
Akkor hát ez nem az igazság elleplezése vagy igazságszolgáltatás akadályozása?
Azt hiszem, bizonyított, Mr. Frost, hogy nemhogy akadályoztam,
de aktívan segítettem az igazságszolgáltatás munkáját.
Mikor Július 6-án Pat Gray az FBI-tól felhívott,
Azt mondtam, "Pat, folytassa csak le a nyomozást."
Ez aligha az igazságszolgáltatás akadályozása.
Ez lehet, de tudjuk, hogy két héttel ezelőtt,
kétségbeesetten próbálta fékezni vagy meg is akadályozni a nyomozást.
Nem, nem. Várjon csak...
Ez az igazságszolgáltatás akadályozása,
tartson az 1 percig vagy 5 percig,
és nem mentség, hogy a tervei kudarcba fulladtak.
Hiszen ha megpróbálok kirabolni egy bankot és nem sikerül, az nem mentség.
Akkor is megpróbáltam Bankot rabolni.
Várjon csak egy percet, Mr. Frost!
Nincs semmiféle bizonyíték, hogy én...
Azért nincs bizonyíték,
mert 18 és fél percnyi
beszélgetése Bob Haldemannal a júniusi időszakból
titokzatos módon letörlődött.
Az egy sajnálatos figyelmetlenségből eredt.
És Bob Haldeman precíz
és lelkiismeretes jegyzetelő.
A jegyzeteit bárki elolvashatja.
Hát mi valami jobbat találtunk annál,
egy megbeszélését Charles Colsonnal,
ami, azt hiszem, még soha nem jelent meg.
Na, itt is vagyunk.
Azt mondja még nem jelent meg?
Nem, de az egyik kutatóm megtalálta Washingtonban,
ahol bárkinek elérhető, aki utánanéz.
Hát csak azon gondolkodtam, hogy mi vajon láttuk-e.
Többet is annál, Elnökúr.
Ezek az ön saját szavai.
Nos, ön mindig azt mondta, hogy először június 23-án hallott a betörésről.
Igen.
Ez itt az átirata egy három nappal korábbi felvételnek,
és eszerint ez nyilvánvalóan valótlanság.
Ebben ezt mondja Colsonnak: "Az egész nyomozásnak vége,
hacsak valamelyik a hét közül el nem kezd beszélni.
Ez a probléma."
Hát mit értünk ezalatt:
"valamelyik a hét közül el nem kezd beszélni"?
És aztán a megbeszélése John Deannel
következő év Március 21-én.
Egyetlen átiratból vettem ki, ez rendkívül világos, és ezek az ön szavai,
egy: "Kaphatna 1 millió dollárt, és kézpénzben.
Tudom hol juthatnánk hozzá."
Kettő: "A legfontosabb, akit irányítanunk kell, az Hunt."
Három: "Nem kéne kezelnünk a Hunt ügyet?"
Négy: "Hozzájutni 1 millióhoz.
Szerintem nem rossz üzlet."
Öt: "Nem kéne elintézni a Hunt ügyet?"
Hat: "Először a Hunt problémára koncentráljunk.
Azt kezelni kell." Hét: "A pénzhez hozzá lehet jutni.
Ehrlichman le tudja szállítani."
Nyolc: "Nincs választásunk Hunttal,
"mint a 120,000 vagy mennyi, igaz?"
Kilenc: "Krisztusom, adjunk oda amennyink csak van."
És folytathatnám. Most, úgy tűnik nekem,
hogy valaki aki el akarta volna tussolni,
sem tudta volna jobban kifejezni ezt, igaz?
Hadd állítsam le most,
mert most olyasvalamit tesz,
amit én nem teszek, és nem is fogok megtenni
ebben az interjúban.
A szövegösszefüggésből kiragadva idéz,
a sorrendtől eltekintve. És hozzáteszem,
én előttem az interjúsorozat egésze alatt nem voltak jegyzetek.
Hiszen ez az ön élete, Elnökúr.
Na most, azt mindig is fenntartotta, hogy Március 21-ig nem tudott semmiről.
De Februárban a saját ügyvédje Washingtonba jött,
hogy 219,000 dollárt gyűjtsön össze a betörők elhallgattatására.
Komolyan azt várja, hogy elhiggyük, hogy semmit nem tudott erről?
Semmit. Azt hittem, hogy a pénzt emberbaráti okokból gyűjtik.
Hogy segítsék a hátrányos helyzetű személyek védelmét.
Hiszen telefonfülkékben adták át álnevek alatt,
és reptereken kesztyűben.
Ugye általában nem így fizetik ki az ügyvédeket?
Nézze, ezt már korábban többször leszögeztem.
Ezt mind Haldeman és Ehrlichman csinálta.
Semmiről nem tudtam. Rendben, jó. Jó!
Maga levonta a következtetéseit.
Én elmondtam, mit gondolok, lépjünk tovább!
Folytassuk!
Nem, várjunk csak!
Nem akarok erről...
Ha Haldeman és Ehrlichman voltak az igazi felelősök,
mikor erről értesült,
mért nem hívta s rendőrséget, és tartóztattatta le őket?
Nem ez is egy újabb eltussolási kísérlet volt?
Lehet ezt kellett volna tennem. Lehet.
Behívni a szövetségieket,
és azt mondani nekik: "Hé, az a kettő.
Vigyék őket, vegyék le az ujjlenyomatokat, és a hűvösre velük."
Nem ilyen fából faragtak.
A kettőnek, Haldemannak, Ehrlichmannek, ismertem a családjaikat.
Ismertem őket gyerekkoruk óta.
És tudja politikailag
micsoda nyomás alatt voltam, hogy hagyjam őket.
Így megtettem. Levágtam az egyik kezet,
aztán levágtam a másikat, és nem vagyok jó mészáros!
És mindig is fenntartottam, hogy egyikőnk sem követett el bűncselekményt.
Nézze, mikor hatalmon van,
néha több dolgot el kell követnie ami nem mindig
szigorúan véve törvényes, de megteszi őket,
a nemzet nagyobb javára!
Na csak, hogy jól értem-e,
tényleg azt mondja, hogy bizonyos helyzetekben,
az elnök úgy dönthet, hogy ha ez a nemzet javára szolgál,
hogy törvénytelenséget követ el?
Azt mondom, ha az elnök követi el, akkor az nem törvénytelen.
Parancsol?
Én így hiszem.
Istenem!
De tudom, más nem osztja a nézetem.
Akkor tehát, elfogadja,
hogy tisztázzuk egyszer és mindenkorra,
azt hogy része volt az eltussolásban,
és, hogy megszegte a törvényt?
Istenem, elcsíptük.
Francba!
Jó, tartsunk szünetet!
Mi a halál van?
Leállni, leállni!
- Parancsol? - Kapcsolja ki!
Kapcsolja ki!
Nem én döntöm el. Beszéljen a rendezővel!
- Kint van. - Hívja be!
Nézze, épp valami közepén vagyunk.
- Jack, mit csinál? - Szünet?
Cseréljünk szalagot!
David, beszélhetnénk egy percet?
Mi az ördög folyik itt, Jack?
Nyilatkozott volna, és maga is tudja.
Fiúk, ez egy kritikus pillanat az életében.
Azt tudja, hogy beperelhetnénk ezért?
Direkt szabotálta az interjút, Jack.
Nézzék, ebben mind benne vagyunk.
Biztos találhatunk megoldást.
Megoldást? Mi az ördögről beszél? Ez egy interjú.
Bob, emlékeztethetem...
Ez szerződésszegés. Perelhetnénk.
- Az Istenért, Jim. - Mért nem egy hét szünet?
Vagy egy év!
Kurvára meg is masszírozhatná!
Vigyázzon a nyelvére. az ég szerelmére.
Mit tett? Bedobni a törölközőt, Jack?
Megsajnált?
Uram, csak úgy éreztem,
úgy éreztem, hogy valamiféle érzelmi kinyilatkoztatást fog tenni,
és kéne egy pillanat,
hogy átgondoljuk, körvonalazzuk.
Csak szerettem volna kifejezni önnek,
milyen döntőfontosságú pillanat ez,
és hogy mennyi elsöprő következménye lehet
egy megtervezetlen érzelmi kinyilatkoztatásnak.
Tudom.
De nem tagadhatunk mindent tovább.
De értékelem a gesztust.
Nevezhetnénk zűrzavarosnak.
Jack, folytathatjuk?
- Folytathatjuk. - Oké, volt ideje kifőzni
valami új dumát, figyelj oda!
Figyelj, rendben lesz. Folytasd, ahol abbahagytad.
30 másodperc mindenki.
10 másodperc.
David? Négy, három, kettő és...
Elnökúr, a Március 21. és Április 30. közötti időszakról beszéltünk,
és a hibákról melyeket elkövetett, és így tovább, azon tanakodtam,
nem menne tovább, mint "hibák"?
Ez a szó, úgy tűnik nem elég az embereknek.
Hát, maga minek nevezné őket?
Atyaég!
Hát jó.
Hamár kérdezi, szerintem három dolog van,
amit az emberek hallani szeretnének.
Egy, hogy esetleg többről van szó, mint hibákról.
Voltak túlkapások is.
És igen, talán bűncselekmények is.
Másodszor, mondja azt, hogy: "Visszaéltem az elnöki hatalommal."
és végül pedig azt, hogy "Amerika népét
kétévnyi felesleges gyötrelemnek tettem ki,
és ezért elnézést kérek." Tudom, ez milyen nehéz lehet
bárkinek, különösen magának,
de szerintem a népnek szükséges ezt hallania.
És ha nem mondja ezt ki,
élete végéig bánni fogja.
Igaz, követtem el hibákat, rettenetes hibákat,
amelyek nem voltak elnökhöz méltók,
amelyek nem ütötték meg a kiválóságnak azt a mértékét,
melyről ifjúként álmodtam.
De ha visszagondol, nehéz idők voltak azok.
Ötfrontos háborút vívtam,
a pártoskodó média, a a pártoskodó Kongresszus,
és a pártoskodó Ervin Bizottság ellen.
De, igen, elismerem, voltak alkalmak,
mikor nem feleltem meg a kötelezettségeimnek,
és részese voltam egy, ahogy maga hívja, eltussolásnak.
És mindezen hibáimat mélyen sajnálom.
Senki nem tudhatja, milyen érzés lemondani az elnökségről.
Nos,
ha azt várja, hogy vessem a padlóra magam, és a térdeimen csússzak...
Nem! Soha!
Ragaszkodom hozzá, hogy ezek a szív hibái voltak,
nem a fejé.
De az én hibáim voltak. Nem okolok mást.
Magamat győztem le.
Kezükbe adtam a kardot, és ők belémmélyesztették,
és élvezettel forgatták meg bennem.
Úgy hiszem, a helyükben én is ezt tettem volna.
És az amerikai nép?
Cserbenhagytam őket.
Cserbenhagytam a barátaim.
Cserbenhagytam a hazámat.
És ami a legrosszabb,
cserbenhagytam a kormányzati rendszerünk,
és mindazon fiatalemberek álmait,
akik a kormányzatba kerülhettek volna,
de most úgy gondolják, "az egész a velejéig korrupt", és így tovább.
Igen.
Cserbenhagytam Amerika népét,
és ezt a terhet magammal kell cipelnem
az életem végéig.
A politikai életemnek vége.
Tudja, a televízió elsődleges és legnagyobb bűne, avagy félrevezetése,
hogy leegyszerűsít, lekicsinyít.
Nagy, összetett jelenségek, idősíkok,
egész karrierek egyetlen pillanatfelvétellé redukálódnak.
Először nem értettem, Bob Zelnick, mért volt olyan eufóriás állapotban
az interjúk után.
Vagy hogy John Birt, mért érezte szükségét, hogy levetkőzzön,
és belegázoljon az óceánba ünneplésképpen.
De ez még az előtt volt, hogy megértettem volna
a közelkép leredukáló hatását.
Mert Davidnek ezen az utolsó napon sikerült
egy tűnő pillanatig elcsípnie azt,
amit egyetlen oknyomozó riporternek,,
államügyésznek, bizottságnak,
vagy politikai ellenlábasnak sem.
Richard Nixon arca,
a magánytól, önutálattól és a vereségtől duzzadt és feldúlt volt.
A többi interjú sikertelensége nemcsak, hogy a feledés homályába merült,
de megszűnt létezni.
Ez lenne egy tacskó?
Igen.
Köszönöm.
A NixonlFrost interjúk rendkívül sike- resek lettek. Azt hiszem, az amerikai
televíziózás történelmében ez volt a legnagyobb nézettséget elért hírműsor.
David volt a Time és a Newsweek magazin címlapján is.
És még a politikai tudósítók is,
a cinikus politikai tudósítok is,
felhívták Davidet, és bűnbánattal telve gratuláltak neki.
David, hadd gratuláljak.
Az interjúk?
Nem, nem néztem őket. Képtelen voltam rá.
Helló.
Azt hiszem David még egyszer látta a volt elnököt.
Mielőtt hazautazott volna Kaliforniából,
elment San Clementébe hogy elbúcsúzzon.
Üdvözlöm, Mr. Frost. Jó újra látni.
- Miss Cushing. - Jó napot.
Kérem, nézzék el a golf-öltözékem!
Ez a nyugdíjasok hivatalos egyenruhája.
Hazafelé tartanak?
Igen.
Újabb vállalkozások és kihívások új, fényes hajnala felé, mi?
Hát, reméljük.
Jó önnek.
Lemaradtam az interjúkról,
de úgy hallom igazán sikeresek voltak.
Viszont az újságírók, akik pozitívan nyilatkoztak
magáról, velem nem voltak ily kegyesek.
Igen, ezt sajnálattal vettem észre.
Nem szükséges sajnálkoznia.
Már megszoktam azoktól a kurvafattyaktól. Na ja.
Jesszus, bocsásson meg, Miss Cushing.
Tudja, inkább szukát mondtam volna,
de Manolo nagyon szereti a kutyákat,
és nem szereti ha ledegradálom az állatokat.
Hozhatok valamit valamelyiküknek?
Igen. Egy kis teát vagy pezsgőt?
Hisz megvan még az a kaviár, amit az iráni sah küldött.
- Nem, köszönjük. - Biztos?
Ugyan. Nem gond.
Nem, tényleg már úton...
Oké, rendben, rendben. Köszönöm, hogy beugrottak.
Méltó ellenfél volt.
Viszontlátásra, Elnökúr.
Viszlát.
Viszontlátásra, Elnökúr.
Viszontlátásra.
Istenem! Majd' elfelejtettem. Én...
Hoztam egy ajándékot. A cipő, amit úgy megcsodált.
Hoztam önnek egy párat.
Hát, Jesszus. Köszönöm.
Meghatódtam. Akkor, jó utat.
Ó! Mondja, David, válthatnánk egy szót négyszemközt? Csak egy percre.
Tudja azok a partik, amiken részt vesz?
Amikről olvasni lehet?
Maga tényleg élvezi őket?
Hát persze.
Nem tudja, milyen szerencsés emiatt.
Tudja? Hogy szereti az embereket, és ők viszontszeretik.
Ez a könnyedség, simulékonyság és sárm.
Nekem nincs meg. Sose is volt.
Csodálkozhat is rajta, mért választottam egy életpályát,
ami a mások szeretetétől függ.
Nekem az eszmecserék, viták, szellemi fegyelmezettség világa való.
Lehet, hogy felcseréltük.
Magának kellett volna politikusnak állni,
nekem meg szigorú riporternek.
Lehet.
David.
Tényleg felhívtam azon az éjszakén?
Igen.
Beszéltünk bármi fontosról?
Csak a sajtburgerről.
A sajtburgerről?
Viszlát, Uram.
Hát, New York, London és Sydney
tárt karokkal fogadta vissza Davidet,
akárcsak a barátok és befektetők,
akik vagyonokat kerestek az interjúkon.
Minden műsorát visszakapta.
Az asztalát is a Sardi's-nál.
Ami Richard Nixont illeti,
hát, biztos, hogy nem érte el
az erkölcsi igazolást, amire úgy vágyott.
A legtartósabb öröksége az,
hogy ma bármilyen politikai gaztett
a "gate" toldalékot kapja meg.
David Frost ma is tévés műsorvezető, és politikai riporter.
Az általa évente megrendezett nyári parti
biztos pontja a brit partinaptáraknak.
A Nixon-interjúk még mindig a karrierje legsikeresebb munkái.
Richard Nixon 1978-ban adta ki 1000 oldalas emlékiratait,
de továbbra is ellentmondásos személyiség maradt.
Újra elutazott Kínába és Oroszországba, de már csak magánemberként.
Nagyrészt távolmaradt a hivatalos állami tisztségektől
egészen 1994-ben agyvérzés miatt bekövetkezett haláláig.